Subtitles by tHe.b0dY Release No.0I7
LÁSKA a SMRT
Na to jak jsem se dostal do této prekérní situace už nikdy nepřijdu.
Naprosto neuvěřitelné.
Být popraven za zločin, který jsem nikdy nespáchal.
No nepluje snad lidstvo na stejné lodi?
Není snad lidstvo nakonec popraveno za zločin, který nespáchalo?
Rozdíl je v tom, že na ostatní dojde časem,
ale na mne už zítra ráno v šest.
Měl jsem jít už v pět, ale měl jsem dobrého obhájce. Zmírnili mi trest.
Neskonale jsem toužil být zase mladý.
Klukem. Ty šťastné vzpomínky na naše letní sídlo.
Strejda Nikolaj a jeho nádherný smích.
Bože, ten byl ale odporný.
A děda a bábi, byli svoji už půl století,
ale stále k sobě cítili to, co ten den, kdy se potkali.
A můj otec, pěkný a šlechetný člověk.
Kromě našeho letního sídla vlastnil hodnotný kus půdy.
Sice to byl malý kus, ale zase ho nosil všude u sebe.
Dimitriji Pjetroviči! Rád bych koupil vaši půdu.
Tahle půda není na prodej.
Jednoho dne, se na ní chystám stavět.
Byl to idiot. Ale měl jsem ho rád.
A pak matka, která dělala ty nejlepší bliny na světě.
No jasně, taky Starý Gregor a jeho syn Mladý Gregor.
Zvláštní je, že Gregorův syn byl starší než Starý Gregor.
Nikdo nemohl přijít na to, jak je tohle možné.
Moji bratři Ivan a Michail, hrávali spolu různé hry.
Ale já jsem si své dětství chtěl prožít jinak.
Má první zkušenost se smrtí, byla ta Starého Nehamkina, našeho nevolníka.
Starý Nehamkin byl zrovna na střeše a instaloval hromosvod, když propukla bouře.
Když nepřišel na večeři, šla se po něm matka podívat.
Co je s vámi Nehamkine? Nevypadáte nejlépe.
Jste v pořádku? Není vám něco?
Uložili jsme Nehamkina k odpočinku,
té noci jsem měl zvláštní a živý sen.
Po tomto snu jsem věděl, že ze mne nevyroste obyčejný člověk.
Často jsem se mluvil s otcem Nikolajem,
který vždy chodil oblečen v černém a měl černou bradku.
Celé roky jsem si myslel, že je italským vdovcem.
Každý čin má svůj důvod. Vesmír existuje a proto má svůj důvod.
Bůh stvořil vesmír a proto existuje i on.
A přesto Spinoza nevěřil na Svatou Trojici.
- Spinoza byl Žid. - Co je to Žid?
Ty jsi nikdy neviděl Žida? Mám u sebe pár náčrtků.
- Tohle jsou Židi. - No teda!
- To mají všichni takové rohy? - Ne, tohle je ruský Žid.
Němečtí Židi jsou pruhovaní.
Vzpomínám si na svou první mystickou vizi.
Procházel jsem se lesem a myslel na Krista.
Jestliže byl truhlářem, kolik si asi účtoval za skříně?
Náhle...
- Kdopak jste? - Smrt.
Co bude po tom, až umřeme?
Je tam peklo? Je tam Bůh?
Budeme žít znovu?
Tak jo, jen jednu klíčovou otázku.
- Budou tam holky? - Ty jsi pozoruhodný mladík.
Ještě se uvidíme.
- Nemusíte se obtěžovat. - Mě to neobtěžuje.
Vyrostl jsem do úplné mužnosti, vlastně do 165cm.
Technicky vzato to není v Rusku úplná mužnost, ale můžete vlastnit majetek.
Nad 158cm můžete vlastnit pozemky. Pod 158cm potřebujete povolení od Cara.
Byli jsme tři zdraví chlapi.
Můj bratr Ivan.
Můj bratr Michail.
A já.
A konečně má sestřenka Sonja.
Kromě toho, že to byla ta nejkrásnější žena, kterou jsem kdy viděl,
byla jedním z mála lidí, se kterými jsem mohl vést hlubokomyslné debaty.
Borisi, podívej na ten list. No není dokonalý?
Nebo tenhle. Koukej.
Myslím si, že tento svět je rozhodně ten nejdokonalejší ze všech.
- No určitě je to ten nejdražší. - Není příroda úžasná?
Pro mě znamená příroda, pavouky, brouky...
a velké ryby žeroucí ty malé.
Rostliny požírající jiné rostliny a zvířata živící se...
Je to jedena velká jídelna.
Ano, ale jestliže ji stvořil Bůh, tak by měla být krásná,
i kdyby nám jeho záměr zatím unikal.
Ale co když žádný Bůh není, Sonjo?
Borisi Dimitroviči, ty snad žertuješ?
Co když jsme jen tlupa absurdních lidiček,
která jen tak pobíhá, bez jakéhokoli cíle?
Ale jestliže není žádný Bůh, pak život postrádá smysl.
Proč pak dál žít? Proč se hned nezabít?
No nemusíme hned panikařit. Třeba se pletu.
Nerad bych si prohnal hlavu kulí, abych pak zjistil, že už něco zřídili.
Borisi, já ti ukážu jak je tvůj postoj nesmyslný.
Řekněme, že žádný Bůh není a každý člověk si může vybrat co bude dělat.
Co ti pak zabrání v tom, abys někoho zabil?
- Vražda je nemorální. - Nemorálnost je subjektivní.
Ale subjektivita je objektivní.
Ne v logickém pojetí vnímání.
Vnímání je nelogické. To naznačuje hrozbu.
Ale posuzování každého systému jevů existuje...
v každém logickém, metafyzickém, nebo epistemologickém rozporu
s abstraktním empirickým konceptem, jakým je bytí, či nebytí, nebo vyskytnutí se,
ve věci samé, nebo věci sama o sobě.
Jo, to já říkám pořád.
Borisi, my musíme věřit v Boha.
Kdybych jen byl svědkem zázraku, jediného zázraku.
Kdybych viděl hořet křoví, nebo rozestoupivší se oceány...
Nebo strýčka Sašu vyzvedávat si šek.
Měli bychom jít dolů.
Nyní již poslední zlaté sluneční paprsky,
mizí za kopci na západě.
Brzy se nad námi usadí temný příkrov noci.
Tys musela chodit do dívčí školy.
Chodíš teď zrovna s nějakým Rusem, kterého bych mohl znát?
No, návrhy mi činil Minskov.
Je milý a bohatý.
Ale věkový rozdíl je příliš velký. Mě je 28 a jemu 81.
- No to je moc. - Až mi bude 50, tak jemu už 103.
To už je pro muže špatný věk. Zpomaluje se.
A Voskovcovi záměry jsou taky jasné.
Ale obchoduje se slanečky, je jimi hrozně cítit.
Dokonce mi koupil kolínskou s vůní slanečka.
Tak proto se ta kočka za tebou pořád táhne.
Láská je vše, Borisi.
Chci potkat muže, který ve mne vzedme vlnu vášně.
Někdo kdo ztělesňuje tři aspekty lásky.
Rozumový, duchovní a citový.
Mnoho nás takových není, ale najít můžeš.
- Tolik žen se usadí lacino. - Já vím, je to smutné.
- Vdávají se pro peníze. - Peníze! No jo, peníze.
Ale já bych cítila, že promarním život,
kdybych hluboce nemilovala muže, jehož mysl respektuji,
který se mi vyrovná po duchovní stránce,
a který by měl stejně smyslnou chtivost,
pro citovou vášeň, která mnou zmítá.
Ty jsi neuvěřitelně celistvá žena.
Tuším, že bys řekl, že jsem napůl svatá a napůl děvka.
Je tu naděje, že by se mi dostalo té poživačné poloviny.
- Borisi. - Ano?
Musím se ti s něčím svěřit.
Už od doby, co jsme byli ještě dětmi,
Miluji tvého bratra Ivana.
No to je přiroz...
Ivana? To nemyslíš vážně! Ten stěží vyryje své jméno klackem do země.
Je to opravdová animální přitažlivost.
Všechny ty řečičky o ideálním milenci a tebe rajcuje Ivan?
- Políbil mne. - Měl bych snad vědět kam?
- Zažehl plamen v mém srdci. - Úžasný, není nad slepou lásku.
Myslím, že mne požádá o ruku.
Ale vždyť je to karbaník a opilec s předpotopní mentalitou.
Nemysli si, že ho nemám rád jako bratra. Jenom ne jako svého.
Slyšíš ten rozruch? Co se to dole děje?
Už jste slyšeli tu novinu? Napoleon napadl Rakousko.
- Došel mu snad Courvoisier? - Konečně možnost proslavit se na bitevním poli!
Zastavte se až bude po všem, budu v herně.
- Ne, Boris, půjdeš bojovat. - A ty si necháš vyšetřit hlavu.
- Odjíždíme pozítří. - Lidičky, já jsem pacifista.
- Já na válku nevěřím. - Prý nevěří na válku.
Napoleon, v ni však věří.
Co bys dělal, kdyby francouzští vojáci znásilnili tvou sestru?
- Já žádnou nemám. - To není žádná odpověď.
- Koho by tak znásilnili? Ivana?
- To by se jim udělalo šoufl. - Chceš mne zostudit před mými přáteli?
Co je dobrého na válce? My pobijem Frantíky, oni zase Rusy a pak budou Velikonoce.
Borisi, vždyť mluvíš o Matce Rusi.
To není má matka. Má matka nedovolí, aby její maličký schytal šrapnely.
- Táhni ode mne. - Nemohu uvěřit svým očím.
- Bratříčkovi se usadila na zádech zbabělost. - Ne, už bydlí všude.
- Borisi, ty jsi srab. - Ano, ale militantní srab.
Borisi. Metály... Dostaneme metály.
Uklidni se, Ivane. Řízni se, ať cítíš, jaké to je.
Půjde a bude bojovat.
A doufám, že ho postaví do první linie.
Nádhera, tohle je moje matka, lidi.
To je šílené, já neumím střílet. Mým posláním je psát poesii.
Sonjo, já nejsem vojenský typ. Až do třiceti jsem neusnul potmě.
Nemohu se sprchovat s dalšími muži.
Přátelé, drazí přátelé.
U příležitosti této významné chvíle bych chtěl učinit oznámení.
Jelikož jdeme do boje a své milované už nemusíme nikdy více spatřit,
tak bych chtěl oznámit, že se zítra hodlám oženit.
Nevěstou mi bude žena, se kterou jsem vyrůstal.
Anna Ivanovna.
Ivane.
Promiň, asi jsem ti to měl říct.
Já bych chtěla taktéž něco oznámit.
I já se budu zítra vdávat.
Byla jsem požádána o ruku a přijala jsem nabídku,
Sergeje Ivanoviče Minskova.
Chci říci Leonida Voskovce, obchodníka se slanečky.
Ty! Pojď sem!
Jsi ten nejhorší voják, se kterým jsem měl tu čest.
- Ty ignorante! - Ignorante, pane.
- Chceš potupné propuštění? - Ano, pane. Nebo opušťák.
K čertu s tebou! Miluješ Rusko, nebo ne?
- Ano pane. - Hlasitěji!
- Líbí se ti tu? - Ano pane!
- Chceš udělat kariéru v armádě? - Nenechávejme se tak strhnout.
Teď můžeš uklidit důstojnickou jídelnu a latríny!
Ano, pane. Jak bych si mohl přát něco jiného?
Dobrá.
Ráz, dva! Ráz, dva! Ráz, dva!
Potom je tři, jestli jste zapomněl.
Válka má samozřejmě dopad na trh se slanečky.
Přístavy jsou pod blokádou.
Sehnat čerstvou dodávku slanečků je čím dál složitější.
Pochopitelně ubližuje-li se slanečkům, ubližuje se i mně.
Co většina lidí neví, je,
že existují stovky druhů slanečků,
každý se svou barvitou historií.
Sonjo. Je ti dobře?
Ano.
Ale já už toho namluvil dost.
Zatím co já budu vyřizovat důležitou záležitost, můžete si vy dva zahrát.
Skvělý nápad.
Připravena? Tři, čtyři...
- Přestal jste. - Co byste si pomyslela,
kdybych vám řekl, že jste jedna z nejhezčích žen, kterou jsem kdy viděl?
Myslela bych si, co jste to za blázna.
A co byste řekla kdybych vás znenadání objal?
Myslela bych si, co jste to za neuvážlivého blázna.
A co byste si pomyslela, kdybych vás políbil?
Myslela bych si, co jste to za neuvážlivého, úžasného blázna.
- Přestaňte! - Musím!
- Zrovna jsme jedli. - Vaše pokožka je tak krásná.
Vím, pokrývá celé mé tělo.
Musíte být má.
Ne, na piánu ne, je z půjčovny.
Drahoušku, můj drahoušku...
Sonjo!
Sonjo, neviděla jsi někde džbánek s vinným nálevem?
- Přijďte za mnou zítra ve tři. - Nemohu.
- Prosím! - Je to nemorální. V kolik?
- Kdo říká, že je to morální? - Morálka je subjektivní.
Subjektivita je objektivní.
Pojem morálky předpokládá atributy obsažnosti,
která existuje jen v příbuzné podvojnosti.
Ne však nutně jako podstatné rozšíření ontologického bytí.
To musíme mluvit jen o sexu?
- Omlouvám se velice. - Raději běžte.
- Sonjo, prosím. - Ne, vážně ne.
Chlapi...
Příští týden se vydáme na frontu.
Náš úkol je zabít co nejvíce Francouzů.
Samozřejmě, oni se budou snažit zabít co nejvíce Rusů.
Pokud zabijeme více Francouzů, vítězství je naše.
Pokud zabijí více Rusů, vyhrají oni.
A co vyhrajeme?
Co vyhrajeme, vojíne?
Představte si své milované podrobené Napoleonem,
donucené žít pod nadvládou Francie.
Chcete, aby se museli cpát těmi tučnými jídly a hustými omáčkami?
Néé.
Chcete ke každému jídlu soufflé a croissant?
Néé.
Chlapi, protože máte před bitvou na tři dny opušťák,
rádi bychom abyste věnovali pozornost této výchovné hře.
Nashledanou. Doufám, že jsi se bavil.
Ano, bavil.
Co je to mám na rtu za bolák? Raději bych měl jít k lékaři.
Doktore, tady mám bolák.
- Příteli, máte pohlavní chorobu. - Bože můj!
Jestliže se nebudete léčit, můžete oslepnout.
Nebo zešílet!
Tak chlapi, tohle je konec hry.
Užijte si opušťák, ale dávejte na sebe pozor!
- Co si myslíš o té hře? - Slabota, vůbec mne to nebralo.
I když ten doktor byl zahrán docela věrně.
Ta dívka ve vedlejší roli byla dobrá.
Mizerná satirická moralita ze současnosti, zaměřená více na city než na intelekt diváka.
No já asi strávím další tři dny v nevěstinci.
- Nechceš jít se mnou? - Ne, v bordelu jsem byl jen jednou.
Dostal jsem škytavku. Byl jsem hnedle hotovej.
Krom toho chci někoho navštívit v Petrohradu.
Tak se dobře bav.
Myslím, že Kouzelná flétna je Mozartova nejlepší opera.
Je to peklo opery, že? Kde prodávají popcorn?
Jsme poctěni, že strávíte svoji dovolenku s námi.
Vždy jste byl náš nejmilejší synovec.
I když jste neskutečný zbabělec.
Děkuji vám pěkně.
Něco nového o sestřenici Sonje?
Jen to, že není s Voskovcem šťastná a má milence.
- Šílence? - Milence.
Jo milence.
Kdopak je tamto?
Hraběnka Alexandrovna.
Jedna z nejsvůdnějších žen v Petrohradu.
Ta plná ňadra, co?
Plná pro celý regiment.
Nedávno ovdověla.
Povídá se, že její choť, hrabě jí zemřel v náručí,
snažíc se uspokojit její neutuchající žádostivost.
No teda! Vsadil bych se, že zemřel s úsměvem na rtech.
Kdo je ten pánák s tím zkrouceným knírkem?
Anton Ivanovič Lebedokov, její současný milenec.
Ale podle toho, jak na vás kouká...
To bych s ním mohl něco vyřešit.
Nechám ho ať ji trochu rozdělá. A já ji pak dokončím.
Na Antona Ivanoviče si dej pozor. Je to horká hlava.
- Opravdu? - Už zabil v souboji několik soků.
Všechny ze žárlivosti na hraběnku.
Ještě, že jsi se zmínil. Raději budu koukat na operu.
Na tom Mozartovi stejně něco je!
Máte tím na mysli jeho hudbu předpokládám.
Nemůžete dát pozor?
Řekla bych...
Řekla bych, že foyer...
Řekla bych, že foyer petrohradské...
opery je jednou z nejhezčích v Evropě.
Kdo je ten přitažlivý a tajemný voják?
Boris Gruščenko.
- Pardon. Dloubnul jsem tu dámu. - Má docela jemný obličej, že ano.
A to je jen část mne, která je vidět.
Gruščenko? Není to ten mladý zbabělec, o kterém mluví celý Petrohrad?
- Nejsem zase tak mladý. Je mi 35. - Ten, který se tak bojí o svou bezpečnost,
že nechce bránit svou vlast?
Vy nejste zrovna v dobré náladě. Seděli jste na špatných místech?
Musíte se u mne zastavit na čaj. Určitě je toho spousta, o čem bychom mohli mluvit.
Dobře, vezmu čaj v pytlíku.
Mohli bychom udělat, krátkou kontrolu vašich erotogenních zón.
- A co to strašidlo? - Musíš mne vždycky zesměšňovat na veřejnosti?
Jestliže se jen přiblížíte k hraběnce,
postarám se o to, aby vám nebylo do zpěvu.
Kdyby mi tohle řekl opravdový muž, tak mu zlomím vaz!
- Já jsem opravdový muž. - Měl jsem na mysli mnohem menšího muže.
Borisi! Borisi Dimitroviči!
Sonjo!
Tobě to v té uniformě moc sekne.
Mám skvělou postavu na obleky. Jsem trpaslík číslo 28.
Sonjo, ty vypadáš ještě krásnější, než opravdu jsi.
- Borisi, jsem tak nešťastná. - Kéž by tomu bylo jinak.
S Voskovcem se pořád hádáme.
- Jdou o mně řeči. - Nebohá Sonjo!
Chodím do pokoje k Seretskému.
Proč? Co je v jeho pokoji?
A před Seretským, Alexej. Před Alexejem, Alegorian.
- Před Alegorianem k Asimovovi. - To stačí!
Počkej jsem teprve u "A".
- Kolik máš těch milenců? - Myslíš v centru?
- Ach, Sonjo. - Borisi, můj život je v troskách.
Voskovce nemůžu vystát.
Všechnu krásu světa vidí v malé nakládané rybce.
Sonjo, ty potřebuješ někoho, kdo tě odvede od Voskovce.
Někoho, kdo tě miluje. Někoho, kdo tě vždycky miloval a staral se o tebe.
Jak se má tvůj bratr Ivan?
- Ivan? Docela dobře. - Ano? Ivan má se dobře?
Ivan je tygr. Základní výcvik absolvoval za dva týdny. Je z něj major.
- Zmiňuje se někdy o mně? - Sonjo, nemá čas.
Ale, musí přece! Někdy o mně musí mluvit.
Uklidni se, ano? Tohle je vojenský majetek.
Jednou, když byl nemocný a třeštil. Zvolal tvé jméno.
Skutečně? To znamená naději.
Podívej, zítra můj regiment vyráží na frontu.
Francouzi jsou v přesile. Nejspíš se nikdo z nás nevrátí.
- Co přesně o mně říkal? - Sonjo!
Kam, že to jdeš? No jo, do války, že?
Neprochladni, Borisi, a užij si to.
Důležitý je nezpanikařit a nezačít utíkat, jinak tě střelí do zad.
Nechci aby mě zadupali koně. Co ty, Borisi?
Mně by to nevadilo. Vždyť já nechci bojovat.
Není to jedno, jestli nám bude vládnout Car, nebo Napoleon.
Jsou to oba lumpové. Car je vyšší.
Když se ti nelíbí ani Car, ani Napoleon,
tak kdo by tedy měl vládnout?
- Fakt to chceš slyšet? Nevolníci. - Jo, nevolníci.
Ti jediní umí něco udělat.
Když potřebujete postavit ohradu, udělají to nevolníci.
Podle něj mají vládnout nevolníci.
A co třeba zloději? Nebo snad Židi?
Některým Židům to pálí. Ačkoli jsem slyšel, že jejich ženy už po svatbě nesouloží.
- Jsi ženatý, Borisi? - Já? Ne.
- Máš děvče? - Ne, miluji dívku, která je vdaná.
Ona miluje někoho jiného, ale on je ženatý.
Koukni, Borisi.
- Co to tam máš? - Pramen vlasů mé ženy.
Pramen, jo? Tak to už je asi plešatá.
Neupusť to. Ty nemáš pramen vlasů své milované?
Ne, je vdaná. Ale mám pramen vlasů jejího manžela.
Teda ta polní kuchyně má ale neblahé účinky.
Podívejte Visincký. Je od nás z vesnice.
- Byl to obecní blázen. - To byla úřední funkce?
Bůh nás zkouší.
Jestli nás chce zkoušet, byl bych pro písemnou formu.
Tady z vřavy vypadá bitva úplně jinak,
než z kopce od důstojnického stanu.
Párky v rohlíku.
- Máte taky něco k pití? - Ten s pivem tu bude hned.
To nemáte drobný? Teprv jsem začal.
Bitvu jsme zahájili s 12,000 muži.
Na konci přežilo 14.
Dostali jsme zprávu od Cara: "Pokračujte v dobré práci."
Tu noc pohřbívaje mrtvé, jsem měl další mystický zážitek.
Milosrdný Bůh stál při nás.
No jasně kdyby tam nestal, tak mohlo být hůř, třeba pršet.
Gruščenko!
- Vladimíre Maximoviči. Vy žijete? - Ne, jsem mrtev. Nevidíš tu díru.
- Bolí to? - Nic necítím.
Na mrtvého nevypadáte špatně, možná líp než zaživa.
- Uděláš pro mne laskavost. - Cokoliv.
Tento zásnubní prsten, jsem chtěl dát své snoubence. Mělo to být překvapení.
- Chcete, abych jí to předal? - Ne, to nemá smysl.
Odnes ho zpět klenotníkovi do Smolenska. Vladimíru Petrošnikovi.
Řekni, že jsem mrtev a chtěj zpět peníze.
- Dobře, kolik jste za to dal? - 1600 rublů.
- Za tohle 1600 rublů? - Je v něm diamant se dvěma proužky...
To je šílenost! Takový bych vám sehnal za 1200.
- Takový ne. Nikdy. - Přesně takový.
Poslouchej, vezmeš peníze.
- Jeď do Kyjeva. - Dobře.
- A dej je ženě jménem Nataša Petrovna. - Tak dobře.
Nezapomeň si vzít účtenku.
- Na co vám to bude? Jste mrtvý. - Kvůli daním.
Aha! To je mazané.
- Co se stalo? - Zrovna čistil pistoli, když vyšla rána.
- Kulka vězí u srdce. - Je to vážné?
S patřičnou lékařskou péčí může žít dalších deset minut.
Proč jste jen čistil pistoli?
Chystal jsem se na souboj, abych bránil vaši čest.
Turecký důstojník na ni činil nevhodné narážky.
Říkal, že spíte s každým druhým.
Vím že lhal, vy jste neposkvrněná.
Ano, jistě...
Leonide, vím že jsem vám mohla být lepší ženou.
Mohli jsme se milovat častěji.
- Nebo aspoň jednou. - Jednou, to by bylo pěkné.
Byl jste pozorný a milující muž.
Šlechetný a ohleduplný.
Kolik mu zbývá? Asi tak osm minut?
Asi se mi zpožďují, řekl bych tak tři.
Vyplouvám na otevřené moře, jako nádherný divoký slaneček.
Musí to pro vás být rána, Sonjo.
Nesmíte se však nechat užírat smutkem.
Mrtví odchází,
život je pro živé.
Asi máte pravdu.
Nezajdem někam na jídlo?
- Pojďme k Rajkoffovi. - Ne, ne, ne.
- Proč ne? - Mám chuť na maso.
Ale to není zdravé.
Znám jednu hospodu na náměstí, kde dělají skvělé klobásky.
Válka zatím pokračovala.
Můj regiment byl rozprášen a já se ocitnul za nepřátelskou linií.
Zpanikařil jsem a schoval jsem se kde to šlo.
Pak jsem omdlel.
Když jsem přišel k sobě zjistil sem, že jsem udělal hroznou chybu.
Osud tomu chtěl, že jsem dopadl na skupinku Francouzských generálů,
kteří se neprodleně vzdali a ze mne byl hrdina.
Bratr Ivan neměl takové štěstí. Stal se válečnou obětí.
Byl ubodán bajonetem, zásadového polského protivníka.
Modlíš se za Ivana?
Ano, za tvého muže.
Milovala jsem ho, jak jistě víš.
Chci ti dát něco, co mu patřilo.
Nechala jsem si jeho meč a hodinky.
Ale, tady,
ti předávám jeho knírek.
Budu ho opatrovat.
A taky,
motouzek.
Ivan sbíral motouzky.
Já vím, taky pro to jsem ho milovala.
To chápu.
Taky jsem ho měla díky tomu ráda.
Ještě něco?
Myslím, že bychom si měly rozdělit jeho psaní.
Chceš samohlásky, nebo souhlásky?
Samohlásky.
Souhlásky si nech ty.
Život je nesnesitelný.
- Takže se opět potkáváme. - Hraběnka Alexandrovna.
Chtěla bych se vám nějak odvděčit za to, co jste vykonal pro Rusko.
- Myslím, že by mě něco napadlo. - Snad bychom se měli setkat u mě.
Jak si přejete. Co třeba za pět minut?
Kohopak to tu máme?
- Stále randíte s tím posměváčkem? - Vrátil jste se z války, že?
Zůstal bych déle, ale došly jim medaile.
Slyšel jsem, že vaše hrdinství bylo jaksi nechtěné.
I tak nechtěné mi můžete jen závidět.
- Pořád vás neomrzel ten chudák? - Pozor, to je těžká otázka.
Zavolejte mi kočár, Lebedkove. Hned budu u vás.
Rád jsem tě zas viděl, Quasimodo.
- U mne o půlnoci? - Výborně. Budete tam také?
- Samozřejmě. - Tak o půlnoci.
O půlnoci.
- Nešlo by to už ve čtvrt? - O půlnoci.
- Borisi, vůbec nejíš bliny!
No, bylo mi trochu zle...
Dále!
Líbím se vám?
Ujde to. Mám sice radši něco sexy...
Dáte si víno? Abyste se dostal do nálady.
Já už jsem v té náladě skoro od počátku století.
Jste odporný, ale miluji vás.
Moje odpornost je mou nejlepší vlastností.
Na frontě muselo být smutno.
Kdy jste se naposledy miloval se ženou?
Co je dnes za den? Pondělí, úterý...
- Dva roky. - Dva roky. Budete to ještě umět?
Když začnete, tak se mi to vybaví.
Tohle si vybavujete?
Docela se to podobalo líbání.
Jste ten nejlepší milovník, jakého jsem kdy poznala.
Docela dost trénuju o samotě.
- Řekněme, pistole za úsvitu? - No řekněme. Ale co to znamená?
Pošpinil jste hraběnčinu pověst.
- Jak to? Nechal jsem ji udělat se. - Její sekundant se k vám staví.
- Sekundant? Nikdy jsem jí žádného nedal.
- Jelikož je to má snoubenka, tak se můj sekundant staví pro vašeho sekundanta.
Můj sekundant nebude doma. Ať se staví u mého minutanta.
Jestli bude minutant pryč, tak ať jde za hodinantem.
Myslí to vážně, Borisi! Musíš se s ním utkat.
Já se s ním nebudu bít. Je to odstřelovač a vrahoun.
- Tvá čest je v sázce! - Copak je dnes den Fackování Borise?
Vždyť jsi válečný hrdina! Duel s nějakým Lebedkovem pro tebe bude hračkou!
Nechci zbytečně plýtvat kulkami.
Ten kluk je trochu pruďas, stavím se za ním a dám mu šanci omluvit se.
Jestliže to neudělá, odstěhuju se do Finska.
Kdo je to?
Tyhle ruce poznám vždycky.
Starý Nehamkin.
Ne. To jsem...
- Boris! - Jo. Jak se máš?
- Koupil jsem ti dárek. - Cože?
Víš, jak si chtěla ty náušnice? Ty dlouhé?
Díky, bratránku Borisi.
Tvůj vzdálený příbuzný se zítra ráno možná vzdálí nadobro.
Co se děje? Vypadáš ustaraně.
Sonjo, máš strach ze smrti?
Strach je špatné slovo.
Bojím se toho.
Zajímavé rozlišení.
Kdyby mi tak Bůh dal nějaké znamení.
Jen jednou kdyby promluvil.
Jednu větu. Dvě slova. Kdyby si alespoň odkašlal.
Jistě, že Bůh existuje. Byli jsme stvořeni k jeho obrazu.
Myslíš, že i já jsem dle jeho obrazu? Myslíš, že nosí brýle?
- Ne s takovými obroučkami. - Nicota.
Neexistence.
Černá prázdnota.
- Co jsi to povídal? - Ale, jen si plánuju budoucnost.
Proč jsi tak posedlý smrtí?
Sedni si na chvíli.
Sonjo, zítra ráno se utkám s Antonem Lebedkovem.
Je mnohem lepší střelec a nejspíš mne zabije.
Kdybychom se už neměli vidět, tak ti chci říci, že tě miluji.
- Borisi! - Miluji tě už od dětství.
Zničilo mne, když jsi se zamilovala do Ivana.
Proč jsi něco neřekl?
- Změnilo by to snad něco? - Jistě že ne, zlatíčko.
Kdybych nějakým zázrakem přežil, vzala by sis mne?
Jaké máš vyhlídky?
Zemřít přede žněmi...
Úroda. Obilí. Pole vlnící se pšenice.
Pšenice. Pšenice je celým lidským životem.
Sonjo, teď máš příležitost udělat něco pěkného pro umírajícího chlapce.
Ale já Borise nemiluji. Ne že bych ho neměla ráda, ale nemiluji ho.
Ach, pšenice! Spousta pšenice! Lány pšenice.
Neskutečně mnoho pšenice!
Ale on mne miluje. A byl by mi oddaným manželem.
Nebyla by to zrovna zábava, ale byl by oddaný. Měli bychom děti. Nebo by jsme si je půjčovali.
Naučila bych se ho milovat. Já, Boris a šest pronajatých dětí.
Necítila bych se uvězněná? Přidušená? Nemohoucí dýchat?
Otevřete okno! Ne, tohle ne! To na záchodě.
Žlutá pšenice, rudá pšenice. Pšenice s chmýřím. Pšeničná kaše.
Ubohý chlapec. Souboj s Lebedkovem.
Zítra bude můj milovaný bratranec Boris vypadat jak ementál.
Slib mu cokoli, udělej ho tuto noc šťastným.
Co když budu uvězněna? Rdoušena? Mé mládí to tam?
Život s ementálem a šesti pronajatýma parchantama.
Ovšem, že si tě vezmu, Borisi. Bude to pro mne čest.
Ten Anton Lebedokov, je dobrý střelec, že?
Obávám se, že ano.
Tohle může být tvá poslední noc na zemi,
pojďme se tedy milovat do mého pokoje.
Dobrý nápad. Vezmu sójovou omáčku.
No konečně Gruščenko, už jsme mysleli, že nepřijdete.
- Já jsem zaspal. - Jak můžete být tak klidný a sebevědomý?
Nerad bych někoho zastřelil předtím, než si dám ráno čaj.
Přišlo mi mnoho stížností od nevolníků.
Vyzývám vás oba, abyste to ještě zvážili.
Při vzájemné shodě to lze odvolat, aniž by utrpěla číkoli čest.
Když je tomu tak, co kdyby jsme šli dospat.
Budem se bít, dokud jeden nepadne mrtev.
To ne, doktor mi nařídil abych se vyhýbal všemu co zavání smrtí.
Mám vředy a umírání tomu neprospívá.
Začněmež.
Byl jste vyzván. Zvolte zbraň.
- Dobrá, vezmu si tyhle. - Pouze jednu.
Aha, on si vezme taky jednu! Jsem to ale popleta.
Začnete zády k sobě, na můj pokyn učiníte deset kroků, otočíte se a vystřelíte.
- Je vše jasné? - Jistě.
No jistě.
Hodně štěstí. Bůh vás opatruj.
Slyšíš to?
Raz, dva,
tři, čtyři,
pět, šest,
sedm, osm,
devět, deset.
Půjde to vyprat?
- Musíte vystřelit. - Ne, já nechci.
Musíte, taková jsou pravidla.
Když jsou taková pravidla, pak vystřelím do vzduchu.
Tak, splnil jsem svou povinnost.
Borisi Dimitroviči.
Dnes jsem se díky vám hodně naučil.
Já taky, nikdy nestřílet nad sebe do vzduchu.
Mohl jste mne zabít, ale neudělal jste to.
Jak vám to mohu vrátit?
Začněte tím, že mi slezete z nohy.
Omlouvám se.
Borisi Dimitroviči, od dnešního dne změním svůj život.
Přehodnotím své názory.
Zasvětím svůj život lásce k bližnímu, možná vstoupím do kláštera.
Povedu správný život.
Oddám se plně zpěvu, tak jako v mém dětství.
Má úžasný hlas, že jo? Asi jsem ho měl zastřelit.
Takže se Sonja stala mojí ženou.
A nyní vás prohlašuji za muže a ženu.
Jsem tak šťastný. Jen se na ni podívejte, od štěstí oněměla.
On se netrefil... netrefil.
Já vím tě trápí, zdali jsi pro mne dost dobrá.
Jestli jsi schopna žít podle závazků, které z manželství vyplývají.
Bude to hračka, uvidíš. Nemám žádné špatné návyky.
Možná jsem trochu výstřední.
Nejím nic co začíná na "F". Třeba kuře.
Borisi, já tě prostě nemiluju.
- Ale, Sonjo. - Mám tě ráda, ale nemiluju tě.
Sonjo, víš vůbec co je to láska?
Není láska jako láska, Borisi.
Například láska mezi mužem a ženou.
Mezi matkou a synem.
Mezi dvěma ženami. To je má oblíbená.
- A pak láska o které jsem vždy snila. - A to je...?
Láska mezi dvěma neobyčejnými lidmi.
- Sonjo. - Borisi, nech toho, prosím tě.
Sex bez lásky je hrozně prázdný zážitek.
Ale z těch prázdných zážitků je jeden z nejlepších.
Po nějakém čase se uvolnila.
Ne, tady ne.
Sonja si na mne za chvíli zvykla.
Někdy se dokonce bavila.
Jako tehdy, když pekla své první soufflé.
Peněz nebylo moc, ale Sonja se naučila výborně vařit ze sněhu.
- Lásko, tohle je nepropečené. - Pekla jsem to hodinu a půl.
Vážně, je to takové... Co bude jako moučník?
- Překvapení. - Ano? Co?
- Plná miska námrazy! - Námraza! Tu miluju!
Po večerech jsme hrávali hudbu.
Jak šel čas, získal jsem si její srdce.
Borisi, nikdy v životě jsem nebyla šťastnější.
Miluji tě víc, než jsem si myslela, že budu kdy schopná.
Skutečně?
Chci s tebou mít dítě.
- Jaké? - Malé dítě.
No jasně. Ty větší bývají opožděné.
- Chtěla bych tři. - Od každého jedno.
Ach, Borisi.
Jsem tak šťastná!
No vždyť už jsem ti to povídal,
v některých mužích to je, v jiných ne.
Naštěstí ve mně je toho dost.
Ty měsíce byly nejšťastnějším obdobím mého života.
Až jednoho dne, kdy jsem se takřka vznášel v oblacích,
jsem zčista jasna a bez zřejmého důvodu,
pocítil silné nutkání na sebevraždu.
Jste zdravý, máte krásnou ženu, v práci vše klape.
Vím, ale něco mi chybí.
- Co? - Někde uvnitř cítím nicotu.
- Jakou nicotu? - Takovou prázdnou nicotu.
Prázdnou nicotu?
Před měsícem jsem cítil plnou nicotu, ale bylo to tím, co jsem snědl.
Možná máte nemocnou duši.
- Podívejte támhle, Smrt. - Cože? Kdo?
Smrt! Vede si Krapotkina, obchodníka s vínem.
- Vážně? - Ano, nějakou ženu.
- Ale to není paní Krapotkinová. - Žertujete.
Tušil jsem, že Krapotkin má bokovku.
- Kam vedeš Krapotkina? - Pryč! Na věčnost!
Hele, kdybys potkal mou ženu, tak jí řekni, že jsem byl s tebou!
Sbohem, Krapotkine. A napiš, bude-li to možné.
Otče Andreji, nejsvatější ze svatých, letitý a moudrý,
v celém kraji nejvrásčitější.
Slez mi z vousů ty hlupačko.
Povstaň, dítě.
- Já stojím. - Můj zrak je chatrný.
Všichni tvrdí, že jste senilní, ale vy jediný mi můžete pomoci.
Nemyslím, že jste senilní.
Kde byla ta ryba ulovena?
- Jaká ryba? - Tys nemluvila o rybě?
Otče, Boris se chce zabít.
Před týdnem se chtěl udusit tím, že dýchal vedle Arména.
Řekni Borisovi:
"Já už na tomto světě něco pamatuji,
a po mnoha pokusech a omylech,
jsem došel k závěru, že nejlepší je...
Ano?
..dvanáctiletá blondýnka.
Otče!
Nejlépe dvě najednou.
Otče, já na vás spoléhala.
Odpouštím ti.
Děkuji vám, vaše Oplzlosti.
Jak jsem se houpal na konci provazu,
dostal jsem náhle chuť žít.
Myslel jsem jen a jen na Sonju.
Chtěl jsem jí být nablízku, vyplakat se jí na rameni,
loudit orální sex.
V tom okamžiku jsem se rozhodl žít,
a stát se velkým básníkem.
Chtěl bych být párem klepítek
která se tichounce noří
bez vzpomínek a bez výtek
do hlubin tichých moří.
Hrozně sentimentální.
Tu zimu jsem si báječně užili.
Našli jsme si nového přítele, Berdykova, místního blázna.
Berdykov dokázal s úsměvem na tváři hladit kousek sametu celé hodiny.
Sonja ho pro radost krmila cukrovím.
Těšili jsem se na jaro, kdybychom mohli mít vlastní dítě.
To jsme však netušili...
Válka! Válka! Napoleon napadl Rusko!
A co všechny naše plány? Letos jsme si měli pořídit děti!
Menší změna plánu. Místo toho budeme uprchlíci.
- To je hrozné! - Musíme se sbalit a prchnout.
Jsem v prchání přeborník. Byl jsem dvakrát šampión v mužské kategorii.
Musíme spálit jídlo aby ho nedostali Frantíci. Jenom nevím jestli chytne i boršč.
- Borisi, mám nápad. - Cože?
Zabijeme Napoleona.
Zajímavý nápad. Dáš se do večeře?
- Myslím to vážně. - Jak to myslíš?
Tak, že ty a já zabijeme Napoleona.
Že tys pila ze sklenky po tom bláznovi?
- Je to odpověď na naše problémy. - To není odpověď.
A když, tak špatná. Správná je útěk. Ú-T-Ě-K.
- Francouzi obsadili Moskvu, bude tam. - Sonjo!
Dva lidi, nenápadní jako my, k němu můžou proniknout a zbavit se ho.
Nikdy se k němu nepřiblížíme a když, tak se stejně netrefíme.
Je to těžký terč. Je příliš malý.
Tohle je naše šance, vykonat hrdinský čin.
Od kdy je vražda hrdinstvím?
Násilí ve službách lidstva je omluvitelné.
- Kdo to řekl? - Attila hunský náčelník.
Ty mi cituješ Huna?
To nevíš, že vražda s sebou nese
mravní imperativ který přesahuje každý pojem spojený s univerzální svobodou vůle?
To je hrozně nedospělé.
- To že je nedospělé? - Nedospělé!
Ty máš tu troufalost namítat, že já hovořím z pozice nedospělosti?
Já jsem jeden z nejdospělejších Rusů.
Mám Ivanovu starou pistoli.
Sonjo! Politický atentát nic neřeší.
Násilí vede k jen k dalšímu násilí. Kdo čím zachází, tím taky schází.
A teď mi došly fráze.
- Navrhuješ pasivní rezistenci? - Ne, navrhuji aktivní útěk.
- Nemůžeš utíkat celý život. - Já vím, ale vražda...
Jeden z nejodpornějších zločinů.
Ne nějaká anonymní vražda jako na bitevním poli,
ale být někde s živou bytostí v místnosti,
a tváří v tvář stisknout spoušť.
Navíc známá bytost, úspěšná, která vydělává víc než já.
Bože, ten přece bere nejmíň 10,000 franků týdně.
A to nepočítám úplatky a prémie.
A kdo jsem já? On je velký muž.
Má myšlení supermana, já jsem jen bídný červ,
hmyz, plazící se, nechutná havěť.
- Klidně mne můžeš přerušit. - Jo, ale až nebudu souhlasit.
Sonjo, copak my jsme nějací vrazi?
Borisi, poprvé v životě se cítím volná, svobodná.
Mám rozjařující pocit lidské svobody.
Říká se tomu gilotina.
Podívej, Borisi.
Zlaté paprsky zapadajícího slunce se proměnily,
v noční modř ozdobenou hvězdami.
Opatrně, ta zbraň může být nabitá.
O pár dní později jsme se vpravili do Moskvy.
Kus s námi jel i Berdykov. Směřoval do Minsku.
V Minsku se konala konference vesnických bláznů a Berdykov tam nechtěl chybět.
Sjeli se tam blázni ze všech koutů Ruska.
Jeli jsme přes malé vísky a samoty.
Neměli jsme žádný plán, ale zastávka v hostinci se o něj postarala.
Promiňte, kdo jsou ti lidé za paravánem?
To je Don Francisco ze Španěl se svou sestrou.
Jedou za Napoleonem.
- Don Francisco, předpokládám. - Známe se, seňore?
Řekněme, že vaše jméno je zde legendou.
- Skutečně? - No možná ne legendou,
ale vždycky spolehlivě rozesměje.
A vy budete nejspíš Donova sestra, známá španělská hraběnka a ošklivka.
A kdo jste vy?
Jen pokorný služebník, který by si přál vás pozvat na drink.
Budu velice potěšen.
Číšníku, láhev vašeho nejlepšího červeného vína a dvě brčka.
Dvě brčka.
Proslýchá se, že jedete navštívit Napoleona.
Zprávy se šíří rychle.
Ne tak rychle, jako dobré zprávy.
Žádné zprávy, dobré zprávy.
Dnes tady, zítra pryč.
Můžeš dát koni ovsa, žrát ho nedonutíš.
- Jste na řadě. - Rádi bychom vás přizvali ke stolu,
ale sociální a majetkové rozdíly to činí zhola nemožné.
Ještě bych vám tady nakydal.
Vy znáte Napoleona, lidi?
Moc ne.
Vtipkujete, vaše nicotnosti?
Známe se s jeho bratrem, který se stará o španělské záležitosti,
ale tohle bude naše první setkání s císařem.
To jsem potřeboval vědět.
- Done Francisco? - Promiňte?
Mám potíže s opaskem.
Nepřidržel byste mi náprsenku?
Samozřejmě, seńorito.
Ne, takhle jsem si to nepředstavoval.
Mělo v tom být víc náplně a žádné rozinky.
- Naposledy jste ale chtěl rozinky. - Ne!
Jestli tenhle moučník má nést mé jméno pak musí být ještě krémovější!
- Dobrá, ale je ještě čas? - Moc ne.
Vyzvědači zjistili, že můj známy britský nepřítel
pracuje na novém masovém pokrmu, který se bude jmenovat steak Wellington.
Ti si s tím nikdy neporadí.
Musíme vyvinout Napoleona dříve, než oni vymyslí steak Wellington.
Budoucnost Evropy závisí na rovnováze.
Ano, vaše výsosti.
Musíme s vámi mluvit výsosti.
Domníváme se, že někdo bude usilovat o váš život.
Vraimente?
Proto jsme změnili jednoho z vojínů, aby se vám podobal. Pohleďte.
Jak se vede, výsosti?
- Copak ten se mi podobá? - Počkejte, až si nasadí paruku.
- Pojď sem. - Jen si to urovnám, výsosti.
A nyní vás budu zastupovat.
Naučím vás chodit podle mne. Má chůze je stylová.
Když je postaráno o císaře, stačí už jen zabít Dona Francisca.
Pak už nenapadne její výsost paktovat se se Španěly.
Pak vypluji do Rakous,
a vytvořím alianci s korunou. Ne s králem, pouze s korunou.
Prý jsem šílený,
ale jednou, až se budou psát dějiny Francie,
zbude tam i místo pro mne.
Sidney Applebauma.
Přijeli jsme navštívit císaře.
Koho mám ohlásit?
- Koho? To je šprýmař! - Jo, šprýmař.
Asi nezná přehled sta nejvýznamnějších Španělů.
Pouze Don Francisco se sestrou.
Donessa.
Máme schůzku s Napoleonem.
Napoleon Bonaparte. Význačný mezinárodní tyran.
- Vy jste Don Francisco se sestrou? - No jistě.
- Měli jsme dlouhou cestu. - Hrozné vedro.
- Vyschlo nám v hrdlech. - Jo vyschlo.
- Vysvoboďte nás. - Vysvoboďte!
Můžete nás vysvobodit?
Neznám vaše jméno, madam.
Chlapci mi obvykle říkají Juanita.
Císař vyhledává společnost obdivuhodných žen.
- Budete se mu zamlouvat. - Dobře! Mám na sobě korzet.
Nedočkavě očekáváme vaše podmínky k dohodě.
Skvělé. Dost jsem to promýšlel a přišel jsem na spoustu důležitých maličkostí.
Už jen podle hlavních bodů to bude stát za to!
Úřední záležitosti nechme stranou, určitě jste měli únavnou cestu.
- Měli bychom pozdravit císaře. - Skrčci bývají dotčení, když je přehlédnete.
Nejdříve budete ubytováni a pohoštěni, jak se na španělskou šlechtu sluší.
Báječné! S šampaňským opatrně, Donessa trpí pakostnicí.
Klidně běžte, bude o vás dobře postaráno.
Děkuji vám.
Protože jste tu se sestrou, tak pokud budete chtít francouzskou společnici,
na pokoj, můžu to zařídit.
Fajn. Možná si dám dvě, kvůli symetrii.
- Taky mám radši dvě. - Já tři, ale někdy je těžké sehnat i jednu.
Stačí ti ten pokoj, nebo chceš apartmán?
- Borisi, já mám strach. - Ty? Já už se strachy třesu.
- Co budeme dělat? - Měli bychom vypadnout.
Neodejdu, dokud je Napoleon na živu. Na.
Děkuju pěkně. Já jsem atentátník.
Nesmíš nic podcenit.
Ujisti se že hlaveň je přitisknuta k jeho hrudi, nebo hlavě.
A nemačkej spoušť, Borisi. Stiskni ji.
Kam jsi chodila do školy? Na pirátskou loď?
Náš plán je jasný.
Tak jo, ty s ním budeš flirtovat, přivedeš ho sem
Rozptýlíš ho a já ho střelím.
"Střelím ho." Je možný, že to říkám já?
Ano ve Španělsku je teď docela teplo.
V Barceloně je tepleji než v Madridu,
ale Barceloňané a Madridníci jsou úplně jiní lidé.
A to jsou všechny dámy ve Španělsku tak krásné jako vy?
Ale, ne. Všude se najdou šeredy
Generále.
Omluvíte mne, madam.
Opatrně, nebo se zesměšníš.
- Tohle šampaňské je skvělé. - To chceš vypít další bednu?
Potřebuju jen nějaký základ.
Základ? To je základ pro notorika.
Už jsem měla jednou tu čest mluvit s vaší sestrou.
- Se kterou? - Vy jich máte více?
Samozřejmě.
Vlastně, je to jen poloviční sestra.
Nebo spíše dvou pětinová.
Dámy a pánové,
Jeho vznešená milost, císař Napoleon.
- Vy jste ten Don Francisco? - Ano, přináším vám pozdravy od vašeho bratra.
Vzkazuje, že vždycky zmizíte, nenapíšete, ani se neozvete.
Sebral jste mu břitvu, kterou už sotva uvidí.
- Je mi velkou ctí. - Pro mne ještě větší.
- Ne, pro mne větší. - Ne, pro mne větší.
- No, možná je pro vás větší.
- Vy musíte být sestra Dona Francisca. - Vy musíte být sestra Dona Francisca.
- Ne, vy musíte být sestra Dona Francisca. - Ne, vy musíte být sestra Dona Francisca.
- Ne, je to větší ctí pro mne - Zdá se, že naši hosté mají smysl pro humor.
- Je to velký šprýmař. - Ne, ty jsi větší šprýmař.
Ne, vy musíte být sestra Dona Francisca.
- Povečeříme? - Najíme se?
Vaše sestra si s císařem, zdá se, velmi dobře rozumí.
Připadám vám atraktivní?
Ano, o tom není pochyb.
A nepramení ten pocit jen z toho, že vládnu polovině Evropy?
No, možná polovina toho pocitu. Je to vyrovnané.
Zajímalo by mne, jestli byste kladla větší odpor než Rusko?
No, rozhodně nevážím tolik.
- Po večeři zajdu k vám do pokoje. - Dobře, já půjdu do vašeho.
Dále.
Sonjo, přemýšlel jsem nad tím. Je to vražda.
Kdyby to udělal každý, byl by svět plný vrahů.
- Víš co by to udělalo s cenou realit? - Já vím.
A kdyby šli v jeden večer všichni do stejné restaurace,
na bliny, tak by zavládl chaos. Jenže všichni tam nepůjdou.
Já mluvím o vraždě a ona o blinech.
Sám jsi říkal, že není ani správné ani špatné.
- Je to co si vybereš. - Správně.
Já si zvolil nebezpečí.
- Skutečně? - Ne, ale nezní to špatně.
Borisi, kdybychom tak mohli být zas dětmi.
Já vím, nejlépe francouzskými.
Myslím, že jediný opravdu šťastný člověk je Berdykov, ten blázen.
Není těžké být šťastný, když je tvou jedinou starostí,
přijít na to, kolik toho uslintat.
- Polib mne. - Jaké chceš?
- Číslo osm. - To je dvakrát čtyřka.
Už jdu!
- Jste tu sama? - Smaozřejmě.
- Jako bych slyšel hlasy. - Modlila jsem se.
- Byly to dva hlasy. - Hrála jsem obě role.
Šampaňské! Francouzské.
Koukám, že máte celou soupravu.
- Na vaše oči. - Na váš klenutý nos.
Můj chtíč nezná mezí.
Můžeme... do postele?
Můžeme co, v posteli?
Omluvte mou nedočkavost.
Slyšeli jsme, že Španělky jsou nejhorkokrevnější.
- Já svou zchladila na léto. - Diktujte si tempo.
Dobrá, co si takhle sednout a pomalu se dostat do nálady?
Nenechme to vyvrcholit moc brzy. Stejně už tu před půlnocí nebudete.
- Vy jste pokušitelka. - No tak, excelence.
- Říkejte mi Napoleone. - Dobrá, taky mi říkejte Napoleone.
Nikdy jsem nepotkal takovou ženu.
Nechal bych spočinout svou hlavu na vašem rameni navždy.
To není špatný nápad, ale co ten flek od pomády.
Excelence.
- Co to bylo? - Jen vánek.
Vánek, nebo myška. Co na tom záleží.
Kdybych jen měl vás a ne svoji starou,
Dobyl bych celou Evropu.
- Co to bylo? - Co? Jo, tohle.
Asi se zabouchlo okénko na záchodě.
Opatrnosti není nikdy dost. Ruský odboj mi usiluje o život.
Na okupovaném území docela riskuji.
Atentátníci jsou všude.
Každý den čelím smrti.
Ano, to je cena za politickou moc.
Ano, život na vrcholku je peklem.
Proto je každá minuta strávená s vámi požitkem.
Každá vteřina je mi drahá.
Proto čím dříve...
Čím dříve se budeme milovat, tím budu šťastnější.
- Dělej. - Nemůžu.
- Don Francisco. - Střílej!
Dejte to pryč. Už je plnoletá.
Jste tyran a diktátor a začínáte války.
- Proč mi tu jmenujete mé zásluhy? - Zab ho!
- Stráže! - Ne.
Borisi, nejsme tu pro zábavu.
Nemůžu ho zastřelit. Je to živá bytost. Zakrvácí koberec.
Dej sem tu pistoli.
Tak vidíš? Není to tak snadné.
Proč to nemohu udělat?
Protože je to amorální.
- Aha, můžeš to nějak definovat? - Je to mravní princip.
- Jaký? - Zabiješ-li Napoleona, zabiješ i sebe
protože jsme součástí úplného všehomíra.
Ale no tak, nejsme součástí. Zase začínáš s pantheismem.
Co je na tom panteistického? Obecně se vztahujeme k velké jednotě.
Klepni ho ještě. Přichází k sobě.
Tohle je otázka etiky.
Nechceš mi tu citovat Tomáše Akvinského, že ne?
Jistěže chci. Říkal "Nikdy nezabij člověka, obzvláště stalo by ho to život."
Cože?
Jestli ho nezastavíme my, bude půl Evropy v troskách.
Možná to bude ta půlka, kde je náš domácí.
- Borisi, kvůli našim dětem. - Žádné nemáme.
- Tak pro rodiče. - Ti taky nemají děti.
- Tak ho zabiji já. - Sonjo.
- Ano, já. - Ne. Tak dobře,
běž pro kočár, já ho zabiju.
Podívejte na něj. Když ho nezabiju, bude ve válce celá Evropa.
Jenže vražda?
Co říkal Sokrates?
Všichni ti Řekové byli teplí.
To musely být divoké večírky.
Určitě se sjížděli v létě na Krétu.
(a) Sokrates je člověk.
(b) Všichni lidé jsou smrtelní.
(c) Všichni lidé jsou Sokraty.
Takže všichni jsou homosexuální.
Já nejsem homosexuál.
No jednou, když na mne hvízdl ten Kozák.
To jsem ještě vzrušoval lidi obého přesvědčení.
Ale někteří lidé jsou heterosexuální,
jiní bisexuální, a někteří asexuální.
Z těch se pak stanou právníci.
Můj problém je, že se na všechno dívám z obou stran.
Všechno beru přísně logicky. A přitom svět nemá logiku.
Kdyby ji měl, nemohl by být Starý Nehamkin mladší než Mladý Nehamkin.
Už jako malý jsem věděl jsem, že tu něco nehraje,
ale pokaždé, když jsem se na něco zeptal, tak jsem jednu dostal. Takže chápete,
Jsem sužován vinou a pohlcen výčitkami.
Jsem pohnut lidským utrpením.
A krom toho se mi na rtu dělá opar,
což je vážně k nesnesení.
Co mám dělat?
Zatkněte tohoto muže pro vraždu. Naštěstí zabil jen dvojníka.
Nikoho jsem nezabil. Uklidněte se.
Kroutíte mi záda.
Španělská vláda se to dozví.
Don Francisco se sebou nenechá zametat.
A koukám, že už je tady.
Tohle je chyba. Já vím - moje.
Sonje se naštěstí podařilo zázračně upláchnout.
Mě s mým příslovečným štěstím uvrhli do kobky, kde jsem čekal na popravu.
Mou oblíbenou kratochvíli.
Naštěstí jídlo ve francouzských vězeních nebývá zlé.
Má rodina mne směla navštívit.
Vzpomínáš na toho kluka od vedle? Raskolnikova?
- Jo? - Zabil dvě dámy.
Ne! To je ale škaredý příběh.
Bobick mi to řekl. Prý to zaslechl od bratří Karamazových.
- Musel být posedlý. - Měl těžké dětství.
- Těžké dětství? Byl to idiot. - Jednal jako uražený a raněný.
- Prý to byl karbaník. - Mohl by tě nahradit.
Opravdu? To je jak z románu.
Synu,
dlouhá léta jsem pro tebe opatroval tento kus země.
- Podívej, je na něm domek. - Ano, pěkný domeček.
Ty jsi svůj život nepromarnil.
Ochraňuj ho před cizáky.
Jasně, žádní cizáci.
Ty jsi vážně blázen, víš to?
Příští rok chci přistavět, dům pro hosty.
Á domek pro hosty a taky míčovnu.
a taky malinkatej bazén pro blešky, že jo?
Už by sis měl jít odpočinout do své vypolštářované ložnice.
- Kdo jste? - Jsem tvůj anděl strážný.
- Vy si ze mne utahujete. - Ničehož se neboj, Borisi.
Vedl jsi správný život,
minutu před popravou,
tě císař omilostní.
Opravdu?
Chce z toho udělat ukázku své nekonečné velkodušnosti,
ty už jsi se poučil,
ale popraven nebudeš.
Takže Bůh existuje.
Neuvěřitelné.
Mojžíš se nemýlil.
Zůstal věren pravdě
a kadidlem i myrtou budou hojně pomazány jeho sandály,
a spočine v příbytku božím
na šest měsíců s možností opce.
Leč hříšníkům se potíže nevyhnou.
Jejich jazyky přilnou k hornímu patru.
A budou mluviti jako ženy.
A taky budou...
Hříšnici budou doručeni do rukou svých nepřátel,
ať už zaplatí poštovné, nebo ne.
Moment... ještě jsem neskončil
o těch hříšnících.
Projdu údolím stínů smrti...
Když nad tím tak přemýšlím,
spíše poběžím údolím stínů smrti,
protože tak budu rychleji pryč.
Ten kdo má ruce čisté a srdce ryzí, ten to má u mě dobrý.
Ale ten kdo se často ochomýtá okolo,
domácího zvířectva by měl být raději sledován.
Děkuji za pozornost.
Gruščenko, jdeme.
Jdete pozdě. Už tady čekám od půl sedmé.
- Jste nemístně veselý. - Víte jaké to je,
být výjimečně udatný? Asi ne.
ODDACÍ SÁL: SVATBA ROSENOVÝCH - 2.PATRO RUSKÝ ZUBAŘ - MEZANÍN
POPRAVY: GRUŠČENKO - PŘÍZEMÍ
Dneska to jede, co? To máte slevy?
Ne, pásku ne. To je pro žabaře. Chci vidět, až mne zasáhne kulka.
To jsem se naučil ve válce. Byl jsem dekorován.
Co asi dnes dělá císař?
- Připravit. - Nechcete jít blíž? Abyste neminuli.
To se nebude v hlášení vyjímat.
Zamířit.
Teda, ten císař to fakt dělá napínavé.
To je ale cit pro dramatično... ten kulišák.
Pal.
Je to hrozně zamotané, Sonjo.
Miluji Alexeje. On miluje Alicii.
Alicia má něco s Lvem.
Lev miluje Tatianu.
Tatiana miluje Simkina.
Simkin miluje mne.
Simkina mám ráda, ale jinak než Alexeje.
Alexej miluje Tatianu jako sestru.
Tatianina sestra miluje Trigoriana jako bratra.
Trigorianův bratr si začal s mou sestrou,
kterou miluje fyzicky, ale ne duševně.
Natašo, začíná se připozdívat.
Firma Miškin a Miškin
spí s firmou Taskov a Taskov.
Natašo, milovat znamená trpět.
Vyhnout se utrpení, znamená nemilovat.
Kdo nemiluje, ale trpí tím, že nemiluje.
Takže milovat znamená trpět.
Nemilovat znamená trpět. Trpět znamená trpět.
Štěstím je milovat.
Štěstím je tedy trpět, ale utrpení znamená neštěstí.
Takže být nešťastný, znamená milovat,
nebo milovat a tím trpět, nebo trpět přebytkem štěstí...
Doufám, že sis to poznamenala.
Nikdy se nevdám.
Chci se jen rozvést.
Podívej. To je Boris.
Borisi, co se stalo?
- Byl jsem podveden. - Jak to?
Jakási vize mi slíbila prominutí trestu, ale zastřelili mne.
Byls jedna z mých velkých lásek.
Děkuji ti, cením si toho. A teď už musím, jsem totiž mrtvý.
- Jaké to je? - Jaké to je?
Víš jaká je to kuře u Treskyho?
- Jo. - Je to horší.
Horší než kuře od Treskyho.
Život musí jít dál.
Poslední mihotavé paprsky vycházejícího slunce,
vytlačují opadající temnotu,
je pravé poledne.
Brzy nás zaroste pšenice.
Říkala jsi,
pšenice?
Pšenice.
Já jsem mrtvý a ony se baví o pšenici.
Otázkou je, zda-li jsem si ze života něco odnesl?
Jen to, že lidé se skládají z těla a mysli.
Mysl usiluje o ty ušlechtilé věci, jako je poezie, nebo filozofie,
ale tělo bere všechnu zábavu.
Myslím, že důležité je nezahořknout.
Kdyby se přišlo na to, že Bůh je, tak si nemyslím, že by byl zlý.
Nejhorší co se o něm dá říct, je to, že jen dělá méně, než se od něj očekává.
Konec konců jsou horší věci než smrt.
Jestliže jste strávili večer s pojišťovákem,
tak určitě víte o čem mluvím.
Zásadní je nemyslet na smrt jako na konec,
ale spíše jako na efektivní snížení vašich výdajů.
Pokud jde o lásku... Co bych tak řekl?
Nezaleží na množství sexuálních partnerů.
Záleží na kvalitě.
Na druhé straně, pokud množství klesne pod jeden styk za osm měsíců,
Pak bych to asi prověřil.
Tak to je ode mne vše, přátelé.
Mějte se.
Subtitles by tHe.b0dY Release No.0I7